ПРИЛОГ ИСТОРИЈСКОЈ ПОЕТИЦИ ГОРСКОГ ВИЈЕНЦА - Иванић, Душан (Наслеђе, 2005)
Горски вијенац се узима као сложен резултат иманентних еволутивних тенденција и стваралачке иновације, што се одражава у синхроном јединству дијахроно повезаних чинилаца. Досадашња истраживања су утврдила многоструке везе овог дјела с фолклорном традицијом и са европским и домаћим књижевним контекстом. Овдје су издвојени чиниоци аналогијске естетике (дух : природа), трансформисани посредством тропа и фигура у етичке аспекте егзистенције. Посебно се, у истој традицији, подвлаче знаци поетике естетике романтизма на различитим нивоима. Горски вијенац истовремено творе облици и мотиви који ће постати једна од основа за фолклорни модел приповиједања, касније трансформисан у прози С. М. Љ Љубише, С. Матавуља и И. А Андрића. Као цјелину, обиљежава га висок степен фигуративности, унутарње дисперзивности (отворености) и спољашње затворености, сталне напетости између поетике фрагмен(а)та и поетике велике форме (подређеност једној радњи), мисли и приче, у духу шлегеловског идеала романтичарске поезије.