АНТИЈУНАЦИ СОПСТВЕНОГ ЖИВОТА: ЛИКОВИ У ПРОЗНОМ СТВАРАЛАШТВУ ВИЛИЈАМА ТРЕВОРА - Јагровић, Александар (Наслеђе, 2015)
Овај рад има циљ да дефинише основне одлике типичног Треворовог лика неопходне за анализу и разумевање целокупног пишчевог опуса. Вилијам Тревор пише романе, новеле и кратке приче о очовеченим и нетипизираним ликовима које гради миметичким књижевним поступком, управља принципом реалистичке мотивације и просуђује мерилом вероватности. Суштинску рељефност својих постмодернистичких јунака (изгубљених, атомизованих и отуђених) аутор постиже атрибуцијом сложених и противуречних својстава људске личности. Такав наративни процес писац заснива на психолошко-етичкој карактеризацији ликова и детаљном портретисању токова њихове свести. Тревор ствара ликове на попришту архетипског сукоба између добра и зла у човеку и природи, ирске и Енглеске, села и града, старовековне религиозности и нововековног губитка вере. Потресна судбина свих Треворових антијунака, која је проузрокована несрећним стицајем околности, покреће у њима интроспективно превредновање све до катарзичне (само)спознаје која носи у потпуности измењен систем вредности, веровања и мишљења. Коренити преображај личности ликова увек се плаћа искључиво животном срећом, чији губитак представља основни лајтмотив, атмосферу, тон и боју сваког Треворовог дела.